La apus de soare,
Sfat de zburătoare,
Pentru-al obștii bine mi s-a fost ținut.
Liliacu-n zbor,
Vine la sobor.
Unei coțofene, logofăt limbut,
Astfel i-a șoptit,
Mereu el oftînd
Ș-aripi întinzînd:
„Nu-i de socotit,
Fiarele-n turbare, se gătesc vîrtos,
Ca să ne stîrpească spre al lor folos,
Un șoarec mi-a spus-o, d-un picior cam strîmb,
Sobor cînd ținură la un loc pe dîmb.”
Iară coțofana raportă îndată
Primejdia-aceasta l-adunarea toată.
Păsărimea-n spaimă, frică de jivină,
Sare și gătire, fără de pricină,
Facu-și, prin urmare,
De un război mare.
Vita chip de drac,
Cu aripa într-un crac
Merse-apoi la fiare cu chip umilit
În patru picioare l-a lor adunare
Și-n taină Maimuței zise: „S-a sfîrșit,
Știu că păsărimea, cu mic și cu mare,
Hotărîri luat-a să ne prigonească,
Pe noi patrupezii și să ne domnească”
Taina pe Maimuță
Mai mult o asmuță.
La jigănii face cunoscut îndată,
C-are să le vie silă-nverșunată.
Ele s-oțărăsc
Și îmi hotărăsc
Pace să nu fie pîn’ n-or birui.
Lupta se făcu. Și cît dăinui
Nimeni n-a văzut
Liliac căzut.