4 LA ISTORIE ? LA ISTORIE 4 ? Cam ruşinos, orice s-ar zice. La geometrie e altceva : nu poţi să povesteşti războiul unghiurilor extern-alterne cu cele intern-alterne sau să spui: „întrucât perimetrul trunchiului de con s-a micşorat fără încuviinţarea înălţimii Sale, 3,14 a pornit cu oastea împotriva sa...“ Nu merge. Dar la is-to-ri-e 4 ? La istorie, unde toată treaba e să povesteşti... o poveste ?
— Uite, chiar acum vom recapitula la istorie. Acesta, şi nu altul, vă asigur, a fost raţionamentul care stătea de eîteva minute la baza ho-tărîrii celor doi băieţi. Şi iată-i, cunoscîndu-le hotărîrea şi baza ei, „învăţînd” la istoria veche. Recapitulează.
— „Egiptenii cunoşteau secretul îmbălsămării. Ei ungeau pe cel mort cu diferite arome şi oţeturi, aşa că împiedicau putrezirea.”
— Brrr... Nu le era frică ?
— De ce să le fie frică ? Eu am îmbălsămat o veveriţă !
— Cum ?
— Aşa ca egiptenii, cu arome, cu oţeturi.
— Şi n-a putrezit ? !
— A putrezit pentru că... pentru că ea nu era egipteană ! Am prins-ola Timiş as’vară.
— Serios ? Cum ai prins-o ? Eu toată vacanţa mare m-am ţinut după una, şi tot n-am prins-o. Parcă-s năluci.
— Eh, nu te pricepi tu. O să-ţi spun altă dată. Acum haide să recapitulăm. „Egiptenii cunoşteau secretul îmbălsămării...”
— Hai, te rog, spune-mi acum. Cum ai prins-o ? ! îmi spui ? Pe urmă, gata, învăţăm.
— Bine, uite : am luat o nucă sau o ghindă, nu mai ţin mine, şi un somnifer. Cînd veveriţa a mîncat nuca, i s-a făcut somn, fireşte, a adormit tun şi am prins-o. Apoi s-a trezit, dar în cuşcă. Şi pe urmă i-am dat drumul...
— Dar ziceai că ai îmbălsămat-o...
— Cum era s-o îmbălsămez ? Eram de-abia în clasa a patra.
— Şi ce-i cu asta ?
— Păi nu învăţasem încă istoria antică. Va să zică : „Egiptenii cunoşteau secretul îmbălsămării...”
— Ştii, şi eu am încercat să îmbălsămez un arici.
— Păi n-avea ţepi ?
— Nu mă crezi ? întreabă-l şi pe Anghel. Cum, nu-l ştii tu pe Angliei ? De la şcoala 113, frate... Din capul străzii... care are trei cîini...
— Nu e unul negricios ?
— Nu. E bălţat.
— Vorbeam de Anghel.
— Are şi o trotinetă cu ataş, cu claxon.
— Cine ? Anghel ?
[IMG]
— Păi da’ cine ? Câinele ? „Egiptenii cunoşteau secretul îmbălsămării...”
— Dă-i încolo de egipteni ! De-o oră tot învăţăm despre ei. Hai să ne jucăm.
— Ţţ. Plouă. Uite ce zic eu : acum, că am învăţat... hai mai bine să stăm de vorbă. Şi zi : chiar are claxon ? Ş.a.m.d.
Cam asta e la istorie. Şi e o istorie veche. Mai veche decît acel 4 — cam ruşinos, orice s-ar zice — de la istoria veche.